http://www.artel.co.yu/sr/reakcije_citalaca/2005-04-18.html ARTEL Geopolitika Aretl-Reakcije citalaca KOSOVO I METOHIJA - ŠTA PRETHODI STATUSU
Beograd, 17. april 2005. godine Živadin Jovanovic, (Predsednik Beogradskog foruma za svet ravnopravnih Raniji Savezni ministar za inostrane poslove) Nakon nedavne posete clanova Kontakt grupe Beogradu i Prištini u medijima i dalje dominira tema o statusu Kosova i Metohije. Manje se govori i piše o tome kome i cemu status, kakavgod bio, treba da služi, šta treba da bude njegova sadržina. Najmanje pažnje se posvecuje problemima cije rešenje treba da prethodi pregovorima o statusu. Sve manje diplomata i politicara, pa i onih koji istupaju u ime Srbije i SCG, istice rezoluciju SB UN 1244 i Kumanovski sporazum kao polaznu osnovu za rešenje. Kad je rec o statusu, medunarodni predstavnici cesto koriste negativni nacin odredivanja polazišta: nema vracanja na stanje pre 1999. godine, nema podele Kosova i Metohije i nema prisajedinjenja drugoj državi. Grcki ministar inostranih poslova Molivijatis dodao je i interesantan cetvrti elemenat - da je potreban stvarni uvid u rasprostranjenost ilegalnog oružja ciji bi smisao mogao biti u skretanju pažnje na važan problem koji se potcenjuje i koji iz nekih razloga izmice pažnji medunarodnih cinilaca. Pomenuti metod ništa ne govori o elementima, o sadržini rešenja koje se ima u vidu, odnosno koje treba postici. Da li je to zato što se ne želi prejudicirati rešenje koje treba da bude rezultat pregovora, ili zato što unutar Kontakt grupe postoje razmimoilaženja i nesaglasnosti - vreme ce tek pokazati. Za Srbiju bi, cini se, bilo najbolje ako bi to bio znak da kljucni medunarodni cinioci shvataju da je još rano za razgovore o politickom rešenju, o statusu, jer ima suštinskih problema koje prethodno treba rešiti da bi se pripremio teren za uspešan ishod pregovora o politickom statusu. Da nisu svi jednako osetljivi na prigovore o prejudiciranju rešenja govori istupanje britanskog predstavnika u Kontakt grupi koji se javno založio da se na sto stavi i varijanta o priznavanju nezavisnosti Kosova i Metohije. Iskustva, kao i stavovi pojedinih medjunarodnih "nevladinih" foruma blskih politici SAD (Medunarodne komisije, Medunarodne krizne grupe) govore da se stavovi SAD retko razlikuju od stavova VB i da je tako i u slucaju Kosova i Metohije. Drugi predstavnici u Kontakt grupi, pre svega predstavnik Rusije, teško da mogu olako prihvatiti takav prilaz. Ne, razume se, toliko zbog tradicije prijateljskih odnosa sa Srbijom i Crnom Gorom, koliko zbog principijelne neprihvatljivosti secesije pod bilo kojim obrazloženjem i straha od presedana zbog ugroženosti separatizmom i terorizmom na svojim teritorijama. Evropska unija ima ozbiljne probleme zbog svojih secesionizama i terorizma koje može samo uvecati eventualnim dvolicnim stavom o Kosovu i Metohiji. Otuda bi se moglo predpostaviti da nece rado optirati za politiku grubih pritisaka i ucena prema Srbiji, ali da nece biti protiv ukoliko sami srpski predstavnici prihvate manje nego što se da odbraniti u Savetu bezbednosti UN. Otuda ne može da ne izazove cudenje javno saopšten stav savetnika premijera Koštunice o prihvatljivosti tzv. "uslovne nezavisnosti" . Ako savetnici, bar ponekad, puštaju "probne balone", ciji bi to "baloni" bili u ovom slucaju ? Što se tice elementa da "nema prisajedinjenja drugoj državi" najverovatnije da se tamo našao da smiri strahovanja regionalnih država, u prvom redu Srbije, Crne Gore, Makedonije i Grcke, od stvaranja "velike Albanije". Teško je, zaista, poverovati da to može ikoga smiriti, jer je vrednost ovog elementa pre svega u tome što potvrduje da se intenzivno radi na planu o nezavisnosti - uslovnoj, ili bezuslovnoj, jednokratnoj, ili u fazama. Za Srbiju kojoj se planira oduzimanje teritorija, sasvim je svejedno. Ta formula bi, po nameri njenih tvoraca, verovatno trebalo i da sacuva obraz onim predstavnicima srpskog naroda koji bi bili spremni da da se saglase sa "uslovnom nezavisnosnošcu". Mnogo puta je isticano da Srbija, srpsko državno rukovodstvo i diplomatija moraju imati aktivnu poziciju, držati inicijativu u vezi sa rešavanjem problema Kosova i Metohije. Iako ima nekih pomaka u tom smislu, teško je zaista složiti se da su oni adekvatni. Ako je rec o prilazu sa tri negativno odredjena elementa, Srbija ima dovoljno argumenata da, po istom metodu, inicira prihvatanje i cetvrtog - da nema podele Srbije, odnosno odcepljenja što, u krajnjoj liniji, podrazumeva da nema ni podele Kosova i Metohije. Takva incijativa ne bi mogla olako da se odbije, a ukoliko se dobro pripremi, vrlo je verovatno da bi naišla na razumevanje pa i podršku, bar dela Kontakt grupe. U svakom slucaju Srbija bi ispoljila napor i demonstrirala spremnost da dosledno i uporno brani svoje legitimne interese zasnovane na Povelji UN, Završnom dokumentu OEBS-a iz Helsinkija, Pariskoj Povelji i rezoluciji SB UN l244. Na kraju, nije logicno da zaštita celovitosti jedne pokrajine (Kosova i Metohije) predstavlja za Evropu i medunarodnu zajednicu vecu vrednost nego zaštita celovitosti teritorije jedne države (Srbije). Vlasti Srbije i diplomatija SCG lansiraju kao svoj prilaz rešavanju - "više od autonomije, manje od nezavisnosti". Na prvi pogled zvuci impresivno, ali u suštini, nejasno, problematicno i prazno. Nejasno i prazno jer kao ni prethodni negativno odredeni prilaz ništa ne govori o sadržini rešenja. Na stranu što takvo rešenje nije poznato u medunarodnoj praksi i što bi, dode li do njega, predstavljalo još jedan poražavajuci eksperiment, ali ono ne daje odgovore na sledeca suštinska pitanja: da li bi po toj formuli Kosovo i Metohija imalo medunarodni državni subjektivitet, clanstvo u UN, OEBS, SE, EU, ili ne bi; da li bi imalo nezavisan sistem odbrane i oružane snage, svoju spoljnu politiku i konzularno-diplomatsku mrežu, ili ne bi. Tek bi odgovori na ova i slicna pitanja omogucili da javnost shvati o cemu se radi. Bez toga, samo razmetanje krilaticom "više od autonomije, manje od nezavisnosti" znaci manipulaciju i podcenjivanje zdravog razuma. Cemu to? "Više od autonomije" predstavlja manje od rezolucije SB UN 1244. To znaci javno, dobrovoljno odricanje od onog što je prihvatio najvažniji organ za ocuvanje mira i bezbednosti u svetu, što su konsensusom prihvatile i sve stalne clanice tog organa - Francuska, VB, SAD, Kina i Rusija. Prihvatanje pomenute formule ide direktno na ruku zagovornicima zaobilaženja i revizije pomenute rezolucije. To odgovara Albancima i konceptu nezavisnosti, a veoma je štetno za Srbiji\u i koncept suvereniteta i celovitosti. Integracioni procesi, meduzavisnost, perspektiva svih za clanstvo u EU ne menjaju tu osnovnu procenu. I granice clanica EU, otvorene i transparentne, ipak ostaju medunarodne, medudržavne granice. U pomenutom dokumentu svetske organizacije, na više mesta u preambuli i operativnom delu, govori se iskljucivo o autonomiji - širokoj, najširoj, suštinskoj - ali o autonomiji, a ne "više od autonomije". U tome, kao i u odredbama o garantijama suvereniteta i teritorijalnog integriteta SRJ (SCG) nalazi se snažan oslonac za odbranu prava i interesa Srbije. Ako su ustavi SRJ i Srbije, kao i Ustavna povelja SCG, mnogo puta dosad neopravdano kršeni pozivanjem na hijerarhijsku nadredenost medunarodnog prava nad domacim, u ime cega bi se sada prihvatao niži stepen zaštite nacionalnih i državnih interesa Srbije (SCG) od onog sadržanog u medunarodnim pravnim aktima!? Ima, dakle, dosta osnova da srpski politicari "ispod stola", dalje od ociju javnosti, pripremaju neku vrstu "trgovine" u kojoj Kosovo i Metohija služi kao moneta za potkusurivanje - bilo za clanstvo u EU i NATO, bilo za neke "povoljne" kredite. Na takav zakljucak navode teze državnog vrha da sve treba podrediti clanstvu u EU i NATO (dakle i Kosovo i Metohiju, prim. Ž.J.), da ništa nije tako važno kao "egistencijalna pitanja gradana", da nije bitno da li se Srbija približava EU sa Kosovom i Metohijom u svom sastavu, ili bez njega, jer ce jednog dana i tako svi biti unutar EU, da nekada treba zrtvovti državni interes (dakle, otpisati deo državne teritorije, prim. Ž.J.) radi zaštite nacionalnog interesa i sl. Na istoj liniji je i ideja u medijima privilegovanih kvaziintelektualaca iz nekih "nevladinih" organizacija da je izlaz u formuli "teritorija za razvoj". Prvo, otvorena, ili kamuflirana trgovina državnom teritorijom bila bi neodgovorna, štetna, sramna i stoga apsolutno neprihvatljiva. Ona bi Srbiju dugorocno osakatila moralno, politicki, ekonomski i bezbednosno, dok bi apetiti drugih separatizama naglo porasli. I drugo, za trgovinu državnom teritorijom niko nema mandat, niti ga od naroda može dobiti. Tacno da je narod gladan, ali je pogrešna procena da ce "progutati" cak i ekspertski vešto zapakovanu prodaju Kosova i Metohije. Šta za pregovaracku poziciju Srbije znaci ako njeni predstavnici ignorišu garancije sadržane u rez. SB 1244, ako u javnosti istupaju ispod poslednjeg praga odbrane njenih interesa i to pre nego što se uopšte zna kada ce uopšte poceti pregovori o statusu! Da li je to odgovor na kritike da nemaju inicijative, da se javljaju samo povodom naleta terorizma i kada ih neko sa strane prozove, posledicno? Forsiranje teme o statusu u sadašnjim uslovima znaci forsiranje odluke o nezavisnosti Kosova i Metohije. Jasno je da to u interesu Albanaca. To nije u interesu Srbije, a ne odgovara ni drugim državama u regionu. Ne odgovara ni ciljevima trajne stabilnosti i razvoja. Zato je cudno da su se u kampanju pritisaka proalbanskih lobija za hitne pregovore o statusu ukljucili i neki srpski politicari i deo uticajnih medija koji svakodnevno bombarduju javnost idejama o uslovnoj, ili faznoj nezavisnosti, datumima i mestima medjunarodnih konferencija, sejuci konfuziju i strah, u stvari, smišljeno gradeci atmosferu da je bolje da se što pre prihvati bilo šta nego da se izgubi sve. Ovde treba reci da se Kosovo i Metohija, iako pod protektoratom UN (ili EU), ne može oduzeti od Srbije bez pristanka Srbije. Još važnije, nema rešenja bez ucešca Srbije. To je potpuno jasno svim faktorima, ukljucujuci separatisticko rukovodstvo u Prištini. Srbiji je svakako stalo do rešenja, ali takvog koje nece prejudicirati njene legitimne interese zasnovane na medunarodnom pravu, evropskim standardima i konkretnim odlukama UN. Za Evropu bi bilo štetno da pritiscima i ucenama, ciji su sastavni deo i ideje o trgovini "teritorije za razvoj", pokušava iznuditi pristanak Srbije na odcepljenje njene državne teritorije. Trajan mir i stabilnost na Balkanu imali bi neizvesnu buducnost ako bi se bilo koje rešenje zasnivalo jednostrano na štetu Srbije i srpskog naroda. Srbija treba i može da ima inicijativu. Pritom treba odlucnije da koristi kristalno jasnu i snažnu pravnu poziciju. Bilo bi katastrofalno da svoju evropsku orijentaciju, ili brigu za ekonomsko-socijalni razvoj, ili razumevanje izmenjenog pojma suvereniteta dokazuje žrtvovanjem prava na teritoriju i odustajanjem od garancija sadržanih u Povelji UN, Pariskoj povelji, principima OEBS i konacno u rezoluciji SB 1244. Inicijativu treba da ispolji insistiranjem na rešavanju konkretnih, suštinskih problema na Kosovu i Metohiji cije rešavanje po logici stvari prethodi pregovorima o statusu. Radi se, uglavnom, o problemima iz mandata UNMIK i KFOR koji nisu rešeni ni šest godina nakon preuzimanja mandata. To su sledeci problemi i obaveze medunarodne zajednice: garantovanje u praksi osnovnih ljudskih prava Srba i drugih nealbanaca, a pre svega, na život, slobodu kretanja, sigurnost privatne imovine; garantovanje u praksi slobodnog, bezbednog i dostojanstvenog povratka 250.000 Srba i drugih nealbanaca proteranih u kampanji etnickog cišcenja; izvodenje pred lice pravde svih odgovornih za zlocine pocinjene u periodu od 10. juna 1999. do danas, ukljucujuci odgovorne za zlocine izvršene 17. do 19. marta 2004.; rasvetljavanje sudbine više hiljada ubijenih i nestalih Srba i drugih nealbanaca u periodu od dolaska KFOR i UNMIK, do danas; vracanje ilegalno oduzete privatne, crkvene, društvene i državne imovine njihovim vlasnicima; obnova i izgradnja porušenih i spaljenih crkava, manastira, drugih spomenika srpske kulture i duhovnosti, kao i domova; stvarno razoružanje teroristickih i drugih kriminalnih grupa i pojedinaca i oduzimanje oružja iz ilegalnih skladišta; otkazivanje gostoprimstva hiljadama ilegalno useljenih stranaca iz susednih država i uspostavljanje efektivne kontrole medunarodnih granica prema Makedoniji i Albaniji, uz ucešce Srbije, u skladu sa rezolucijom SB 1244; vracanje delova vojske SCG i policije Srbije kako je predvideno rez. SB 1244 i Kumanovskim sporazumom. Obrazloženje koje je ovih dana u Beogradu izrekao ambasador uticajne clanice EU, da se na Kosovu i Metohiji ne mogu rezultati meriti samo ciframa i da se svi postavljeni zadaci ne mogu ispuniti odjednom, u najmanju ruku, nije korektno. To, zaista, teško može bilo koga uveriti da se za pet godina mandata UNMIK i KFOR nije moglo više postici za bezbednost Srba i nealbanaca, za slobodu kretanja, povratak raseljenih, obnovu kuca, crkava i manastira, privodjenju pravdi pocinilaca monstruoznih zlocina i sl. Pokretanje i rešavanje ovih pitanja kao prethodnih nije nikakav isforsiran interes Srbije, vec je to volja medjunarodne zajednice pretocena u odluke Ujedinjenih nacija. Status nije cilj sam za sebe, niti treba da služi interesima samo jedne nacionalne grupacije, Albancima, vec jednako svim gradanima. Manipulisanje navodnom frustriranošcu Albanaca usmereno je da opravda odustajanje od rez. SB 1244 i naprecac Albancima podari nezavisnost. Ako su Albanci frustrirani, ko brine o stanju duha Srba u getoima, kosmetskih seljaka mesecima bez struje i 250.000 proteranih, od kojih veliki deo i dalje živi u zbegovima i kontejnerima! Rešavanje ovih prethodnih pitanja svakako zahteva velika finansijska sredstva i vreme. Važnije od toga je politicka volja medjunarodnih cinilaca, a pre svega, SAD i EU. Uz njihovu politicku volju napredak bi bio moguc, a time i stvaranje uslova za uspešne pregovore o statusu. Pravo pitanje jeste šta Srbija cini na gradenju takve politicke volje. Cekanje i jednostrane koncesije, nisu dobar izbor. Put bi mogao biti sondiranje terena za stvaranje neke vrste Maršalovog plana za obnovu i razvoj Kosova i Metohije, ukljucujuci za obnovu kuca, povratak i zapošljavanje povratnika. Mir i stabilnost ne smeju biti ugroženi "nedostatkom finsnsijskih sredstava". Srbija (SCG) ima sve razloge da se u tražernju rešenja za Kosovo i Metohiju cvrsto drži rezolucije SB 1244 i Kumanovskog sporazuma kao neprevazidene osnove. Mesto i metod rešavanj nije nikakva medunarodna konferencija sa nepozanitim, ili u najboljem slucaju ad hoc skrojenim pravilima i imandatom vec je to Savet bezbednosti UN sa definisanim ucesnicima , odgovornostima i pravilima.. Gde je proces zapocet logicno je da se tamo nastavi i završi. Srpska Informativna Mreza sim@antic.org http://www.antic.org/