IZ DIPLOMATSKOG UGLA Milo Đukanović Piše: Dragan Mraović
Omiljena demagogija naših političara sastoji se u postavljanju izmišljene, pogrešne i zlonamjerne premise na kojoj se, potom, grade politički stavovi koji bi izgledali logični kada njihov temelj ne bi bila čista laž. U tu vrstu premisa spada i neukusna, nimalo diplomatska, više monstruozna izjava predsjednika Mila Đukanovića, u intervjuu agenciji Beta: "Ne želimo čvršću vezu sa Srbijom: ako bude prisile, pružićemo otpor". Niko u Srbiji niti u njenim demokratskim vlastima nikada nije pominjao neku prisilu. Naprotiv, upravo su čelnici DSS-a i Vojislav Koštunica, na koje je jasno aludirao Đukanović, više puta izjavili da ničim neće dovoditi u pitanje status Crne Gore u državnoj zajednici, idući dotle da neće dirati čak ni crnogorske ambasadore u diplomatiji. Đukanović je još poručio "da će Crna Gora insistirati na striktnom poštovanju prava i interesa definisanih Ustavnom poveljom", ali je zaboravio da nam javi, bar po golubu, da li će njegov režim insistirati i na striktnom poštovanju svojih obaveza. U svakom slučaju predsjednikova izjava je usmjerena na dalju razgradnju državne zajednice, što je sasvim na kursu Treće internacionale i Milovih ideoloških opredjeljenja iz rane mladosti (mladost - ludost). Naravno, šta se može očekivati od njega i nekih aktuelnih vlastodržaca u Beogradu, sa kojima duva u istu tikvu, osim da rade na razgradnji države radi preseljenja moći u privatne ruke (i svoje) i privatizovane institucije koje zamjenjuju državu. Sve to vodi ka vladavini zakona jačeg, jer ostali građani nemaju ni mogućnosti ni sredstava da utiču na takvu vladavinu. Odatle pa do dalje privatizacije zakonodavstva je samo korak, a tu smo već u sferi diktature i tiranije. Uostalom, privatizacija države lišava ljude njihovih građanskih sloboda i prava. To je u Beogradu i Podgorici u praksi već učinjeno, a sada se samo radi na legitimizaciji takvog stanja kroz privatizaciju svega i svačega, ne definišući prethodno čija se svojina privatizuje, pa sve to povremeno poprima i formu pljačke. Međutim, za legitimizaciju privatizovanja državnih institucija potrebno je razgraditi državu, pa je najlakše početi od razgradnje državne zajednice. Transkontinentalni giganti ne žele da se pred njima nađu organizovane države, jer ih smatraju preprekom da realizuju najviši profit u najkraćem vremenu. Zato, treba lišiti lika i oblika sve temeljne vrijednosti jednog naroda: tradiciju i istoriju, crkvu, akademije nauka, književna udruženja, jezik, državnost. Otuda tolika povika na navodni srpski nacionalizam čim neko u Srbiji pomene da želi institucije i pravnu državu, da želi da obilježi, na primjer, dva vijeka od prve srpske revolucije, od Prvog srpskog ustanka. U takve svrhe plaćaju se razni seminari na Kopaoniku organizovani preko Vesne Pešić, Sonje Biserko, Nataše Kandić, Borke Pavićević i sličnih dama koje do podne mrze sebe u ogledalu, a popodne cijeli svijet. U takve svrhe državu razgrađuje i Milo Đukanović, ne mareći što već postaje i vrapcima jasno šta će se desiti sa Crnom Gorom poslije eventualnog razbijanja državne zajednice. Najave su već stigle preko zahtjeva za regionalizaciju Crne Gore. Crnogorski MIP Dragiša Burzan kaže da SAD nijesu zauzele stav po tom pitanju. Dakle, tješi se Dragiša da one nijesu rekle da su za regionalizaciju. Ali, oni što traže regionalizaciju smatraju, sasvim logično, da one nijesu rekle ni da su protiv, jer da jesu i da je to njihov interes, već bi se oglasile. Izjava Mila Đukanovića otkriva da on nema državotvornog štofa (iako nemam primjedbi na štofove njegovih odijela), ali predstavlja i "nečuveni bezobrazluk", da parafraziram "Dojče Vele", jer nije se teško složiti sa Andrejom Smodišom, novinarom ovog medija koji kaže, povodom postizborne situacije u Srbiji: "Izbori nijesu uspjeli. Nema veze. Ovi političari mogu da izađu na još neuspjelije izbore... Ono što trenutno rade poslanici četiri umjerene stranke nečuveni je bezobrazluk prema biračima, prema zemlji, prema bilo kakvoj političkoj pristojnosti... Ali, u Srbiji nema katastrofe koju političari ne mogu da učine još katastrofalnijom..." Ti srpski političari su Milova politička sabraća u SCG. Zar nam nije bilo dosta dioba poslije kojih su dolazile nove nesreće, već treba da se bavimo daljim podjelama koje nam nameću naše demonokrate, tumačeći demokratiju kao demonokratiju? Milo bi po svaku cijenu htio da demonokratizuje Koštunicu. Zar nije primijetio da je Zapad, u skladu sa svojim trenutnim interesima, promovisao Voju iz umjerenog nacionaliste u demokratski blok? Ali, Milo bi da iz sukoba sa Koštunicom izvuče povod za definitivnu razgradnju države, ne znajući da je siromašnim zemljama država potrebna da bi se zaštitile od protektorata bogatih kompanija udruženih sa regionalnim, najčešće korumpiranim vladama. Mila to ne brine možda i zato što on nije siromašan, ali ipak nije zgoreg da priupita inicijatore regionalizacije u Crnoj Gori jesu li to sami smislili? Možda bi mogao njima da pruži otpor, doduše uz rizik da mu te "regije" ne daju glasove na sljedećim izborima. (Autor je bivši generalni konzul SRJ u Bariju) http://www.revijad.cg.yu/dan/ Srpska Informativna Mreza [EMAIL PROTECTED] http://www.antic.org/